Ja, jag jobbade på frisersalong men jag såg aldrig mig själv som frisör.
Jag snubblade in i det, eller snarare gifte mig in i det.
Det var inte mitt företag.
Som grabbarna säger ''jag jobbar bara här''.
Salongen var på 60 kvadratmeter med tre stolar-
-eller stationer som vi säger, fast vi bara var två som jobbade där.
Frank Raffo, min svåger, var förste frisör och jösses vad han snackade!
För 1 1- eller 1 2-åring kunde han vara intressant. Mig gick han på nerverna.
Men jag klagade inte, för som jag sa var han förste frisör.
Franks pappa, August kallad Guzzi, hade klippt folk i Santa Rosa i 35 år-
-tills pumpen en dag stannade då han klippte en grabb.
Han efterlämnade salongen till Franky.
Den tillfredsställde hans ambitioner, klippa hår och babbla på...
Själv säger jag inte så mycket.
Jag bara klipper håret.
Det står att ryssarna låtit atombomb explodera och vi kan inte göra nåt.
Vilka historier!
Att vara frisör påminner om att vara bartender eller konfektmakare.
lnte så svårt när man lärt sig handlagen...
För barnen har vi platt eller fyrkantig snagg.
Ondulering, stökigt spretigt, avantgarde, juniorstuk.
Och ibland...chefsstuk.
Jag bodde i ett litet hus på Napa Street.
Stället var väl rätt okej med kylskåp och gasspis.
Och avfallskvarn inbyggd i diskbänken. Jag hade det riktigt bra.
Och så en sak till...
Doris skötte bokföringen åt Nirdlingers, ett litet varuhus på Main Street.
Doris gillade bokföring. Hon ville ha koll på allt.
Hon fick tio procents personalrabatt på vad hon än ville ha.
Nylonstrumpor, makeup och parfym.
Doris och jag gick i kyrkan en gång i veckan, vanligtvis på tisdagskvällar.
Doris gick inte in för nån gudsdyrkan och evigt liv trodde hon knappast på.
Hon skulle säga att vår belöning fanns här på jorden-
-och att Bingo var förlängningen av den.
Häng med, älskling.
Jag gillade inte spelet men hon blev glad av det.
-Och jag tyckte stället var rogivande. -Jösses, bingo...
Doris chef, Big Dave Brewster, var gift med Ann Nirdlinger-
-varuhusets arvtagerska.
lkväll skulle de komma på middag. Som Doris sa...vi hade främmande.
Själv gillar jag inte att ha främmande.
-Hur är det, Ed? -Okej. - Din kappa, Ann.
Japanerna besköt oss i sex veckor. Det var hårt men vi hade ju proviant.
Japanerna åt skalbaggar, larver och tistlar.
En dag hittade vi på stranden Arney Bragg som försvunnit då han rekat.
Japanerna hade ätit den jäveln. Om ni ursäktar...
Hursomhelst var han en spinkig finnig unge, som man ju inte skrev hem om.
Så vad säger jag, älskling? När jag inte gillar middan?
Vad är det jag säger? Jo: ''Arney Bragg nu igen?''
''Arney Bragg nu igen!''
-Gjorde du lumpen, Ed? -Nej, Dave, det gjorde jag inte.
Ed fick frisedel på grund av att han var plattfotad.
Jösses, sånt är hårt. Sånt är...hårt.
Jag antar att Doris gillade allt krigshjältesnack.
Jag anade att Big Dave och Doris stod närmare varann än de visade.
Tecknen fanns där, och de var tydliga nog.
lnte för att jag tänkte bråka om det. Det är ett fritt land.
Stöttar du verandan, Ed? Din fru är helt underbar.
Ja.
Hon är av sällsynt kaliber.
-Hur går affärerna, Dave? -Bättre än nånsin, läge för att utöka.
Vi öppnar ett varuhus till, i Garson: Big Daves Annex.
Med herrekipering, fritidskläder, pyjamasar, underkläder... Såna saker!
Faktum är att jag funderar på att låta Doris bli revisor där.
När annexet öppnar måste du titta in. så fixar vi en modern kostym åt dig.
Fast du står ju i skyddsrocken hela dan.
-Var köper du dem förresten? -l en specialbutik i Sacramento.
Man binder sina egna flugor. Är man seriös så gör man sina egna.
Jag vet att det är minutiöst. Folk säger ''man kan köpa dem i butiken''.
Grejen är att det hela är konst. Det gäller inte enbart att förse folk.
Jag vill påpeka att fisken inte är så dum som du kanske tror.
Gå till butiken, förklara för snubben var du tänker fiska och vad...
Sen kan du fortsätta och låta snubben sälja fiskjäveln till dig.
Jag menar...han hajar ju noll hur man än försöker, så sälj fisken till honom!
Okej, vem får privilegiet?
Vi ska just stänga, min vän.
Härliga tider! Jag önskar jag kunde säga nej till jobb.
Vad är problemet, min vän? Detta är en salong som har öppet vissa tider.
Mer makt åt dig, broder Åt helvete med allmänheten!
Jag tar hand om honom. Du kan gå. - Slå er ner, herrn.
-Säkert, Eddie? -Ja, gå du.
Ett jävla sätt...
Åh, dessa eldiga män från Medelhavsområdet!
Ha inte så bråttom, broder.
Rätt bra, va? Den lurar till och med experterna. 100 procent människohår.
Handgjord av Jacques i San Francisco. Jag vågar inte säga vad jag gav.
Fast den är ju fin. Jag tog den på avbetalning.
Många lever med kal hjässa. De säger damer tycker det är sexigt.
Men man måste ju se välvårdad ut. Det är ju allra viktigast för affärerna.
Efter personlighet, förstås. Creighton Tolliver, trevligt att råkas.
Ed Crane.
-Vad för er till Santa Rosa? -Affärer, min vän, stora planer.
Ed, har du hört talas om riskvilligt kapital? Riskbelopp, spekulativt.
Fast i vissa situationer, inte! Och jag tänkte att jag hade chans här.
Jag tog mig hit, men så sa den där skiten att situationen hade ändrats.
Hans kapital går till egna expansions- planer, och vips sprack mitt projekt!
Den bästa affärsidén sen Henry Ford, men jag lyckas inte få nån intresserad.
-Jaså? -Det kallas kemtvätt.
Du hörde rätt, broder. ''Kemtvätt.'' Man tvättar utan vatten.
Varken tvållödder, centrifugerande eller slitage. Allt görs med kemikalier.
Och poängen är...att inget krymper.
Just det, kemtvätt. Allt jag behöver är 10 000 dollar till första butiken.
Sen får den finansiera ännu en osv. Så småningom har jag en hel kedja.
Det vill säga, jag och en partner.
Renlighet, min vän. Det kan ge pengar. Det är framtiden, man kan växa...
Det här ser ju riktigt bra ut. Få se med tupén på.
Kemtvätt. Var jag tokig som reflekterade över det?
Var han en skojare eller nån värd att satsa på?
Min första instinkt var att hela idén var vansinnig.
Men kanske den instinkten höll mig fången i frisersalongen-
-med näsan mot utgången, rädd att vrida om dörrknoppen.
Älskling?
Är du snäll och rakar mina ben?
Men om jag kunde få fram pengarna...
Det var rent.
lnget vatten.
Kemikalier.
Ge mig ett bloss.
Jag älskar dig, älskling.
Kom in!
Okej, vi ses i morgon.
Jag trodde du var bäraren. Kan jag hjälpa till med nåt?
Jag är Ed. Ed Crane.
Jag klippte håret på er i dag.
-Jag är frisören. -Jaha, frisören!
Jag kände inte igen dig utan rocken. Glömde jag nåt i salongen?
Nej då, men jag skulle kunna vara intresserad av affärsidén.
-Har du stålarna? -Jag kan få fram dem.
Kom in! Slå dig ner där borta.
-Kaffe? -Nej.
Slå dig ner.
Jo, jag undrar...utöver finansieringen, vad exakt vill ni att partnern ska...
Göra? Fan, ingenting!
Du får förstås hålla koll och se hur det går, men jag söker tyst partner.
Jag har undersökt vad som behövs, kontaktat säljare, allt är klart.
Du kan försvinna om du vill, och komma och kolla när du vill.
Jag vill ha stålarna men tar inte upp närvaron.
-Och hur delar vi...? -50-50, på allt.
Du och jag, finansiär och expertis.
-Du har alltså stålarna? -Jag kan få fram dem på en vecka.
Frisören... Jag som trodde att den här resan skulle bli en flopp.
Men det bevisar att när en dörr stängs, öppnas en annan...
Skål på dig.
-Var det där en invit? -Kanske...
Ni tar fel.
-lnga problem. -Helt fel!
Då säger vi enbart affärer.
''Jag vet allt om dig och Doris Crane. Samarbeta annars får Ed Crane veta.''
''Även din fru och alla andra. Skaffa 10 000 dollar, invänta instruktioner.''
Jag skickade det till Dave morgonen därpå, sen väntade jag.
Frank...
Allt detta hår...
Ja?
-Funderar du nån gång över det? -Vad menar du?
Jag vet inte. Att det hela tiden kommer mer.
-Det bara växer. -Ja. Det är ju tur för oss.
Nej, jag menar att det hela tiden växer.
Det är en del av oss.
Och vi klipper av det och kastar bort det.
Lägg av, du skrämmer grabben.
Då så, då var det klart.
Jag tänker ta håret och kasta ut det på smutsen.
Jag tänker blanda det med vanlig smuts.
Vad fan snackar du om?
Jag vet inte. Glöm det.
Ed, dra upp blixtlåset.
-Vart ska du? -Jag? Vi...
Festen hos Nirdlingers. Jag sa ju det förra veckan. Julfesten.
Javisst, ja.
-Gör dig i ordning. Det är viktigt. -Nej, gå du. Jag är ingen festvän.
Var inte så trist. Dra upp blixtlåset.
Jobbar du på damkonfektion?
Har jag inte sett dig på damkonfektion?
Jag jobbar inte här. Det är min fru som gör det.
-Fin musik! -Ja.
Kolla in formerna på bruden i angoratröjan!
-Ed, får jag snacka med dig? -Javisst.
Kom in.
Slå dig ner.
En souvenir jag tog från en japan i Nya Guinea.
Jag antar att du undrar varför Doris var så arg.
Havanna.
Mitt privata förråd.
Romeo och Julia.
Ed, jag...
Vad är det, Dave?
Ed, jag har varit svag.
Du kan bränna dig.
Tack.
Herregud...
Jag har haft ett förhållande med en gift kvinna. lngen du känner.
Och nu...
...börjar jag få det hett om öronen. Jag har fått ett brev.
Ett utpressningshot. Du vet ''betala, annars får alla veta''.
Du fattar ju vad det skulle medföra för mig.
-Ja, det skulle väl bli pinsamt. -Pinsamt?!
Ann skulle sparka ut mig direkt.
Det är hennes familjs varuhus. Hennes! Jag gör vad hon vill att jag ska göra.
Kvinnans man skulle få veta.
-Hur mycket begär de? -10 000 dollar.
Jag vet inte vad jag ska göra, Ed. Vad jag kan göra?
Fast jag vet vem den där jäveln är.
-Vem är det du vet...vem det är? -Utpressaren, jag vet vem han är.
Det är ingen du känner, en affärsman från Sacramento. En jävla bög, Ed.
Han försökte binda mig till tokig idé men jag bad honom dra åt helvete.
Dan därpå fick jag utpressningshotet på samma belopp som han bad mig om.
Dan därpå! 10 000 dollar.
-Hur visste han att du träffade... -Han bor på hotellet dit jag gick...
...med kvinnan i fråga. Han måste ha sett oss.
Åh, herregud!
Jag vet inte vad jag ska göra.
-Varför betalar du inte bara? -För det är mitt kapital till annexet.
Det är min operation!
Herrejesus!
Jag pratade med Doris om hur vi ska ta pengar, utan att Ann får veta det.
Doris var rätt uppskakad över det.
Förskingring, Ed. Jag förskingrar från min egen fru.
Jag är ledsen.
Det är ingen fara.
Jag var lite ledsen för Daves skull. 10 000 skulle göra honom sårbar.
Men Doris bedrog mig och det sårade ju mig.
Det var vackert.
-Har du själv hittat på det? -Nej. Det var Ludwig van Beethoven.
-Det var verkligen fint. -Han skrev flera fina pianosonater.
Det var verkligen fint.
-Jag heter Ed Crane. -Jag vet vem ni är, mr Crane.
Jag brukade följa med pappa när han skulle klippa håret. Walter Abundas.
Visst, Walter, ja...
Jag är Rachel Abundas, men alla kallar mig Birdy.
-Förlåt, jag kom inte ihåg dig. -Det gör inget.
Ni kan inte minnas alla spinkiga tjejer som kommer med sina pappor.
-Tycker du inte om musiken där ute? -lnte precis.
Jag är inte särskilt intresserad av musik.
Ed...
Vilken fårskalle!
-Vem då? -Dave.
Hur så?
Penningproblem. Han funderar på att lägga ner planerna på annexet.
Och...?
Det innebär att jag inte får hand om Nirdlingers.
Vilken fårskalle!
Big Dave gjorde det i alla fall.
Jag skickade ett brev om var han skulle lämna pengarna.
Och han gjorde det. Han kom med pengarna.
Ja, bra! Hur är det? Kom in. Jag har ordnat allt.
Hur gick det? Har du checken?
-Kontanter. -Kontanter?
Vanligtvis sköts sånt här via bank men kontanter är bara bra.
Det är ju sak samma i slutändan.
Stålar är ju stålar.
Perfekt!
Jag har papperna här om partnerskap. Av dem framgår vår överenskommelse.
50-50 på nettot. Jag tillför yrkes- kännedomen, du tillför kapitalet.
Du får förstås kvitto på stålarna. Du kanske vill visa det för en advokat.
-Nej, det är okej. -Ja, glöm såna!
Man betalar för att få det tilltrasslat, sen för att reda ut det. lngen vits!
Ge mig en sekund bara, så ska du få kvittot. Bara lugn!
En sak vi aldrig diskuterade är att jag tänker kalla stället ''Tolliver's''.
Uppkallat efter mig. Jag tänkte att du väl inte var särskilt intresserad.
-Det blir bra. -Perfekt.
Ett litet ögonblick bara.
Så där, ja.
Precis enligt vår överenskommelse.
Då var det det här, skrivet på helt lagligt sätt.
-Och... -Jo, Creighton...
Du tänker väl inte lura mig?
Lura dig?!
Ta det till en advokat. Jag insisterar!
Jag insisterar! Det gäller kemtvätt. Det är inget lurendrejeri!
Jag har varit entreprenör i 13 år och jag har aldrig...
lngen har nånsin ifrågasatt mig. Ska du ha tillbaks stålarna?
Vet du vem du talar med? Vem jag är? Har du en aning om vem du talar med?
Det är lugnt.
Så...du är med på ''Tolliver's''?
Dagen därpå var det lördag, vi skulle på en mottagning för Doris kusin Gina-
-som gift sig med italiensk vinodlare i närheten av Modesto.
Varken Doris eller jag hade lust att åka dit, men som hon sa...
Det var...vår plikt.
Jag avskyr spaggar.
-Vad är så konstigt med det? -Jag sa inte ett ord.
Du behövde inte växa upp bland dem.
''Familjen...''
Farbror Ed!
Han rider på Garibaldi! Farbror Franky rider på Garibaldi.
Det var då hon började dricka.
Doris! Allt väl med dig?
-Jadå. Hur är det med dig, Constanza? -Ja, du vet...än är jag frisk.
Och hur är det med...?
-Ed. -Ed.
Han är frisör, va? Det är ett bra yrke. Varför har ni inga barn?
Sluta, ungar. Jag har just ätit lunch. Jag får inte i mig mer.
Åh, nej! Anthony, det är du.
Klara, färdiga...
Grattis, Gina. Det är så förbaskat underbart.
Livet är så förbaskat underbart att man knappt kan tro det.
En stor jävla skål med körsbär! - Nu går vi.
Grattis till de jävla körsbären!
Släpp armbågen!
Jag vill aldrig se en blåbärspaj igen.
Jag vill inte ens höra orden.
Säg inte de orden, Ed.
Säg dem inte.
Jag hade mött Doris på en blindträff, samtidigt som polaren mött en annan.
Vi gick på bio och Doris hade en fickplunta.
Gissa om hon kunde dricka.
Framåt natten sa hon att hon gillade att jag var så tystlåten.
Och bara några veckor senare föreslog hon att vi skulle gifta oss.
Ed, det är Big Dave. Jag måste snacka med dig.
Va?
Nu?
Ja, det är viktigt.
-Men det är ju... -Snälla...Ed.
-Hemma hos dig? -Jag är på varuhuset. Lås upp själv.
Dave...
Jag är ruinerad.
De ruinerade mig. De där pengarna.
Det blir inget annex. Allt har gått i stöpet.
Så du betalade killen.
Vad för slags man är du?
Vad för slags man...är du?
Jag skulle förstå om du kom hit och slog mig på käften, eller nåt.
Jag förtjänar det. Jag är inte stolt över det jag gjorde.
Men du...
Ja, jag betalade honom. Som du mycket väl vet.
Men sen gick jag till bögen.
Har du inget att säga? Ja, du känner ju till historien.
Det gjorde inte jag. Jag var tvungen att piska det ur bögen.
Jag är totalt ruinerad.
Ja, Dave...
Bara några veckor senare föreslog hon att vi skulle gifta oss.
Jag sa: ''Vill du inte känna mig mer?'' Hon sa: ''Varför det, blir det bättre?''
Hon såg på mig som på en idiot, och det störde mig inte från henne.
Hon hade väl rätt, antar jag.
Vi kände varann lika väl då som nu. Tillräckligt väl, i alla fall.
Fan, vilken huvudvärk jag har. Hur mår du idag, Ed?
-Har du inte ont i huvet? -Nej.
Jag har sprängande huvudvärk.
Pumpade du? Det ska du inte göra. Då flödar du förgasaren.
Man måste pumpa. Trycker man bara ner den, flödar man förgasaren.
-Är du dum? Pumpade du? -Man kan ju inte ha den nedtryckt.
-Bara att vrida om nyckeln. -lnte när det är kallt.
-Är det kallt får du choka. -Och pumpa.
-Hur många gånger? -Jag vet inte.
Ed Crane?
Det är jag.
-Följ med ut. -Javisst.
Jag är Persky och det här är Krebs.
Ska vi gå?
Va? Nej.
Cigarett?
Pete har nåt att berätta för dig.
Jo...
Det är hårt men...
Jo, det är så att din fru har gripits.
De skickade hit oss för att berätta det.
De skickade hit oss för att berätta det. Vi fick uppdraget.
-Min fru? -Ja, de tog henne till fängelset.
-Mord. -Förskingring...och mord.
En snubbe vid namn David Brewster. Det var med honom...han är den döde.
-Jag förstår inte. -Det är han som är död.
Ja, det är för jävligt.
Besökstiden är slut klockan fem, så du missade den idag, men...
Du kan hälsa på henne i morgon.
Jag beklagar. De skickade hit oss för att berätta det för dig.
Jävligt uppdrag.
-Hej, Walter. -Hej, Ed.
Tack. Tack för att jag fick titta hem till dig.
-Vill du ha en drink? -Nej tack.
-Säkert att du inte behöver en? -Det är ingen fara med mig.
Så...vad ska jag...
Jag ska förstås...
Det ligger utanför mitt område.
Jag sysslar med testamentsbevakning, fast egendom, äganderättshandlingar.
Jag skulle vara helt värdelös på en sån här grej. Helt värdelös.
Ursäkta.
Jag har just ätit.
Nej...
Doris klarar sig bättre med kommunens försvarsadvokat.
-Är han bra? -Bert är okej. Det är en bra karl.
Men jag ska inte lura dig, Ed.
Det finns ingen här som har nån erfarenhet av sånt här.
Jag hörde att de tar hit en åklagare från Sacramento.
Brottet medför dödsstraff. De ser allvarligt på det.
-De ser allvarligt på det. -Och...?
Vill du ha mer kaffe, pappa? - Åh, hej, mr Cane.
Hej, Rachel.
Jag blev så ledsen när jag hörde...
Tack.
-Kaffe, Ed? -Nej, tack.
-Nej tack, gumman. -Okej.
Det var trevligt att träffa er igen, mr Crane.
Fan...
Vilken härlig unge!
Så...
Vem tror du...?
Lloyd Garroway i San Francisco, en rättskaffens man.
lngen har nånsin sagt nåt tvivelaktigt om Lloyd Garroway.
Han är konservativ. Juryn kanske gillar det här.
-Rättskaffens... -Så han är...den bäste för...
Nej, den bäste, och helt klart den dyraste...
Varenda advokat skulle säga att det är Freddy Riedenschneider från...
Sacramento.
Jag vet inte hur du har det ekonomiskt, men han är den bäste.
Riedenschneider.
Tveklöst.
Nej!
Jag tog med mig din makeup.
Glasögonen...
Vad har hänt med dig?
Jag förstår inte vad det är som händer.
Jag vet inte vad som hände Big Dave. Jag vet en del av det.
''Oegentligheter i bokföringen'', sa de. ''Kan jag förklara det?''
-Du behöver inte förklara nånting alls. -Jag fifflade ju med bokföringen.
Borde jag...
Borde jag berätta för dig varför jag ändrade i bokföringen?
Du behöver inte berätta nånting för mig.
Herrejesus!
Min bokföring var alltid perfekt förut. Alla hade sett att allt var okej.
Jag visste att vi skulle åka dit för det.
Jag skiter i vad det kostar. Vid såna här tillfällen hjälps vi åt.
-Det är generöst av dig, Frank. -Åt helvete med allt, Eddie!
Det är i såna här stunder man förenas. Det här är familjen.
De är bara människor som du och jag. Kom ihåg det.
Bara människor, men de är så pösiga för att få folk att våga satsa på dem.
Därav den väldiga lobbyverksamheten.
Men de tar på brallorna ett ben i taget, precis som du och jag.
De går också på toaletten vad de än ger sken av.
Frisersalongen blir säkerhet för att de ska få betalt. Salongen är en klippa!
Mr Raffo.
-Kan ni komma med mig? -Javisst. Får Ed följa med?
-Herr...? -Crane. Ed Crane.
Har ni en andel i egendomen som ställs som säkerhet?
-Han är frisör, andra stolen. -lngen ägare.
Nej, han hör till familjen. Han är min svåger.
Det är bäst att han väntar här.
Frisersalongen.
Doris och Franks far hade arbetat i 30 år för att bli skuldfria.
Nu skrevs den över på banken och banken skrev över pengar till Frank.
Frank skickade pengarna till Freddy Riedenschneider-
-som kom två dar senare och stämde möte med mig på DaVinci's.
lnte stekta, pocherade. Tre i två minuter. Klubbstek, lätt stekt.
Pannkakor, potatis, tomatjuice och massor av hett kaffe.
-Har ni ''prärieostron''? -Nej.
Ge mig en fruktcocktail medan jag väntar.
Är du Crane? Frisör, va? Jag är Freddy Riedenschneider.
-Hungrig? -lnte precis.
Käket lär vara bra här. Jag hörde mig för.
Jag vill inte ödsla tid, så jag äter. Har du nåt emot det? Nej!
Medan jag är i stan bor jag på Hotel Metropole, Turandotsviten. Löjligt!
De uppkallar sviterna efter operor. Fast rummet är bra.
De håller det hela tiden jag pendlar, så utöver arvodet betalar du hotell-
-levnadsomkostnader, privatdeckare om det behövs.
Hjärnskrynklare, om det blir aktuellt. överklaga? Det får vi se då.
-Frågan just nu är: ''Har hon erkänt?'' -Nej, hon gjorde det ju inte.
Bra. lnte att hon inte gjorde det, att hon inte erkänt.
Erkännanden tas på olika sätt, En sak mindre att tänka på!
lntervju! l morgon. Kom dit! Klockan tre! Och håll tyst!
Jag avgör hur vi ska agera, vad du ska säga. Du avslöjar inte vår taktik.
Jag står för snacket, du håller tyst. Jag är advokat, en frisör vet inget.
Bra. Några frågor? Ring mig i så fall. Är jag ute, lämna ett meddelande.
Säkert att du inte vill ha nåt? lnte det? Okej, du är helt okej.
Du är okej, hon är okej, allt löser sig. - Och pannkakorna, gumman.
Där var de.
Alla hade sitt.
Det var som om jag visste en hemlis. Nåt större än det som hänt Big Dave.
Något som ingen av dem visste.
Som om jag lyckats ta mig ut och de ännu kämpade långt där nere.
Ann.
Hej, Ed.
Vill du komma in?
Nej, det är mycket sent.
Jag beklagar din förlust.
Du vet förstås att Doris inte hade nåt med det att göra, ingenting alls.
Jag vet.
Var inte orolig, Ed.
Jag kom för att berätta för dig, och du måste berätta det för Doris.
Du vet hur förtjust Dave var i camping och friluftsliv.
Vi campade förra sommaren i Eugene, Oregon.
Utanför Eugene, Ed.
På nätterna dök ljuskällor upp. Vi såg dem båda två.
Vi berättade det aldrig, förutom i vår officiella rapport till regeringen.
Det var en rymdfarkost.
Jag såg varelserna. De tog med Dave in i farkosten.
Han berättade aldrig för nån vad de gjorde.
Ann, vill du...?
Jag kan inte upprepa det för dig, men det här är nåt stort, Ed.
Väldigt stort, regeringen är inblandad. Det var inte din fru. De är rädda.
Du vet hur vissa kretsar skulle se på det om de fick veta...
Det är ett hot, så de försöker begränsa det och...
Ann, vill du komma in?
Sitta ner.
Kanske ta ett glas.
lbland är kännedom om nåt en förbannelse.
Efter det att det där hade hänt...
...förändrades saker och ting.
Big Dave...
Han rörde mig aldrig igen.
Säg till Doris att inte oroa sig. Jag vet att det inte var hon.
Kanske det här bidrar till att allt kommer fram till slut.
Kanske allt kommer fram nu.
-Det stinker. -Men det är sant.
Skitsamma! lnte sant! Det stinker!
Vem utpressaren var vet du inte. Och inte vem han hade ihop det med.
Visste nån annan? Antagligen inte. Du vet inte.
Jag visste. Big Dave berättade det och om knipan han försatt sig i...
Fantastiskt! Din man backar upp dig. Men du måste ge mig nåt att gå på.
Riedenschneider är bra, men kan inte bara vifta med trollspöet-
-och få fram övertygande försvar. Tänk på vad motståndaren har.
De har bokföringen som du fifflat med. Det är ''motiv''.
Mordplats du hade tillträde till. ''Tillfälle.''
Kniven han höggs i halsen med, en kvinnas vapen.
-Det var Big Daves. -Avbryt inte. - Det är ''medel''.
De har en hederlig affärsman som offer, och så har de dig.
Siffermanipulerande underhuggare som dagen i fråga var full som en alika.
Vars alibi för tidpunkten i fråga är att hon tuppat av hemma, ensam.
-Jag var med henne. -Som jag säger...så stinker det.
Jag dödade honom.
Okej, du dödade honom.
Vi glömmer ''utpressning''. Du dödade honom. Varför det?
Han och Doris hade ett förhållande.
Okej. Hur visste du det?
Jag bara visste det.
En make vet.
-Kommer fler säga att de visste? -Jag vet inte.
Jag tror inte det.
-Hur kom du in i varuhuset? -Jag tog Doris nycklar.
Kommer nån att säga att de såg dig? På vägen in? På vägen ut?
-Jag tror inte det. -Kommer nån bekräfta din historia?
Sluta nu! Ni kan inte hjälpa varann på det sättet.
Låt oss vara realistiska nu. Låt oss se vad vi har för alternativ.
Uppriktigt sagt ser jag inga.
Jag kan inte presentera historia A. Jag kan inte presentera historia B.
Åberopa sinnessjukdom? Du ser för samlad ut.
Erkännande utesluter dödsstraff men innebär ''livstid''.
Du anlitade inte mig för att få ''hålla handen'' vid domen.
Hade inte ens Lloyd Garroway gjort! Nej, än ger vi inte upp.
Den som anlitat mig har inte kastat in handduken än. Jag kapitulerar inte.
Vi har inget att komma med så vi måste tänka.
Vi går tillbaks till utpressningen, vilket gör honom till den fula typen.
Vi får gräva. Han ber dig om pengar. Hans förflutna hemsöker honom.
Glöm den svartsjuke maken. Bara larv!
Vi satsar på utpressningen. Jag hör av mig. - Jag kommer ut.
Det fanns ju en person som kunde intyga Doris historia, till stor del...
Kemtvätts-bögen.
Men han hade lämnat hotellet utan att betala räkningen.
Även försvunnit från adressen jag fått, med två månaders obetald hyra.
Hur hade jag kunnat vara så dum? Ge 10 000 dollar mot en pappersbit!
Nu var karln borta...som ett spöke. Han hade gått upp i rök.
Förångats som japanerna i Nagasaki. Bara borta...
Allt var borta.
Pengarna var borta, Big Dave var borta, Doris var på väg bort...
Hur kunde jag ha varit så dum?
Förr eller senare behöver alla klippa sig.
Vi jobbade åt banken nu, vi klippte för fullt, försökte hålla oss flytande-
-skötte avbetalningarna, trampade vatten, dag efter dag, dag efter dag.
De flesta tror misstänkta grips och ställs inför rätta, men så är det inte.
Det går inte så fort. Rättvisans hjul snurrar sakta.
Först har de anklagelsen, sen åtalet, sen funderingar på att avskriva målet.
Skjuta upp, ändra jurisdiktionsområde, ändra både det ena och det andra.
De sätter ihop jury, bestämmer dag för rättegång, men datumet ändras.
-Och sen ändras det om och om igen. -lcke skyldig.
Och samtidigt med allt det där klippte vi hår.
Under tiden sov Freddy Riedenschneider på Hotel Metropole.
Och slängde glupskt i sig på DaVinci's.
Hans privatdeckare från Sacramento skulle snoka i Big Daves förflutna.
Jag gick allt oftare hem till familjen Abundas.
Det blev en rutin vi föll in i nästan varje kväll.
Jag gick till och med dit när Walter var ute på sina forskningsresor.
Han var släktforskare.
Han hade nått sju generationer tillbaka, och för sin avlidna fru åtta.
Det verkade vara en knasig hobby, men det kanske alla hobbies är.
Kanske Walter hittade nåt där, i kommunens gamla domstolar-
-i sjukhusjournaler, i stadens arkiv, i egendomsregister...
Kanske nåt i stil med det jag hittade när jag hörde Birdy spela.
Nån slags flykt.
Nån slags frid.
Det finns en karl...i Tyskland.
Fritz nånting...
Eller kanske är det Werner. Hur som helst...
Han har en teori om att om man vill testa nåt vetenskapligt...
Hur planeterna cirklar runt solen. Vad solfläckar är gjorda av.
Varför vattnet kommer ur kranen. Jo, då måste man se på det.
Men ibland när man ser på det-
-så förändras det av att man ser på det.
Man kan inte veta vad som verkligen hände.
Eller vad som skulle ha hänt, om man inte hade lagt näsan i blöt.
Så det finns inget ''vad som hände'', för när man serpå det förändras det.
Det kallas osäkerhetsprincipen.
Klart det låter knäppt men t o m Einstein säger karln kommit på nåt.
Vetenskap.
Varseblivning.
Verklighet.
Tvivel.
Rimligt...tvivel.
Det jag menar är att ju mer man tittar ibland, desto mindre vet man.
Det är ett faktum, ett bevisat faktum.
På sätt och vis är det det enda faktum som finns.
Den där tysken skrev till och med en matematisk formel.
Burns...
Det gäller David Allen Brewster, född i Brooklyn 191 1 .
Studier vid kommunal skola, därefter ett år på universitet, misslyckades.
1931 arbetade han som försäljare på Barnhoffs varuhus i Cincinnati.
1933 mötte han Ann Nirdlinger. De gifte sig samma år.
1935 greps han för misshandel. Offret hade brutet näsben och brutna revben.
1936, ännu en misshandel, ett gräl på en bar.
Några knytnävsslagsmål. Till hans tjänstgöringslista...
''Värvning 1 5 mars 1942, tjänstgjorde på flottans skeppsvarv i San Diego.''
''Ett knytnävsslagsmål, upplöst av militärpolis, ingen krigsrätt.''
''Beviljats avsked 8 maj, 1945.'' Sen dess har han skött sig.
Tack Burns, du kan gå.
-Och...? -Och...
Det här kan ju vara Dollys biljett ut ur dödscellen!
Jag förstår inte.
Lyssna, idiot! Det handlar om en karl som spred ut att han var krigshjälte.
Han löste Stillahavskriget med kniv i den ena handen, pistol i den andra-
-och 20 meter av gulingarnas tarmar mellan tänderna.
Nu visar det sig att han under kriget satt på arslet på varv i San Diego.
Som gjort för utpressning.
Herr Hell-tjänare-kul-att-ses, redo att starta eget...
...har ljugit för alla i stan de senaste fyra åren.
Förmodligen däribland hälften av juryn. Men det kom till slut ikapp honom.
Nån kände till hans hemlighet, precis som din fru säger.
De ringde, de krävde att få pengar.
Sa Big Dave att han nyligen hört ifrån en gammal vän?
Sa han nåt om att det hängde ihop med krigstjänsten?
Jag vet inte, jag var inte där. Du måste berätta det för oss.
Kanske specificerade han, kanske inte. Jag lägger inte orden i din mun.
Men saken är den att denne lögnare, denne cyniske manipulatör-
-vänder sig till dig för att få hjälp ur sin knipa. Den feta skithögen!
-Så, vem...? Vem var det som...? -Vem? Vem? Jag vet inte vem!
Men om åklagaren hade ägnat hälften av tiden han ägnat henne...
Ja, även med bara en hastig utredning om den loserns förflutna-
-skulle vi kanske ha vetat vem, men vi kan inte veta vem.
Vi kan inte veta vad som hände.
För ju mer man tittar på det, desto mindre vet man.
Men det fina med det hela är att vi inte behöver veta.
Vi behöver bara visa att de inte vet.
Tack vare Fritz eller Werner eller vad fan han nu heter.
Freddy Riedenschneider ser dagsljus. Vi har stora chanser här.
Men vi ska inte bli malliga. - Jag kommer ut.
Big Dave...
Vilken idiot!
Kanske Riedenschneider skulle lyckas. Kanske allt skulle ordna sig.
Och jag tänkte...
Jag hoppades att det fanns en lösning för mig också.
Han var döv när han skrev det här.
Vem då?
Beethoven.
Han komponerade det men han hörde det aldrig.
Han hörde det väl bara i sitt huvud på nåt sätt.
Flickan var begåvad. Det var uppenbart.
Hon var ingen hoppjerka. Hon var bara en bra skötsam tjej.
Skulle hon göra karriär behövde hon en ansvarsfull vaksam vuxen person.
Nån slags manager.
Hon skulle få kontrakt, resa iväg på turnéer, kanske spela i radio.
Jag skulle kunna hjälpa henne utan att ta ut nåt överpris.
Bara tillräckligt för att klara mig.
Och jag skulle få vara med henne tillräckligt ofta för att må bra.
Varför skulle inte det kunna gå? Varför inte?
-Hej, mr Crane. -Hej, Birdy.
-Du spelade jättebra. -Jag kom av mig lite på ''agitatot''.
Men om ingen märkte det var det ju bra.
Det här är en god vän. Tony.
Mr Crane.
Hej, Tony.
Hej.
Ja...
Jag får gratulera.
Då tar väl jag och åker hem nu.
Det var...trevligt att träffas.
Jag säger detsamma, Tony.
Varför skulle inte det kunna fungera?
Mina tankar kretsade runt det dagarna före rättegången.
När det hela var över, skulle jag vara redo för en ny start.
Riedenschneider var upptagen med förberedelser. Han var optimistisk.
Och till slut kom den, rättegångens första dag...
Det Riedenschneider kallade den stora föreställningen.
Var är domaren? Varför finns det ingen domare?
Var är domaren, Ed?
Riedenschneider, varför kommer inte domaren ut?
Domaren kommer in sist. Han kommer in när Doris har kommit.
Var är Doris? Jag trodde att det skulle börja klockan tio.
-Riedenschneider! Var är Doris? -Hon är försenad.
Försenad? Hur kan hon vara försenad?
Hon sitter i fängelse, Ed. lngen av oss gör det, och ändå är inte vi sena.
Vi kom i tid, Ed.
Hur kan Doris vara försenad? Har de inte väckning här?
-Alla reser sig. -Nej, nej.
Advokaterna...
Vad är det som händer, Ed?
Jag trodde det skulle bli en diskussion med protokoll osv.
Ed, vad är det här? Går det alltid till så här?
Jag hade en bra chans. Jag kunde ha vunnit det här.
Ärade jurymedlemmar, era tjänster behövs inte längre.
Ni befrias från uppgiften.
Hon hade hängt sig.
Jag hade haft med klänning att ha i rätten, hon hade använt skärpet.
Först trodde jag hon förstått min roll och inte kunde leva med det.
Men så var det inte skulle jag senare inse.
För tillfället verkade allt bara vara förstört.
Freddy Riedenschneider återvände till Sacramento, skakandes på huvet.
Det var den största besvikelsen i hans karriär.
Franky bröt ihop totalt. Jag misstänker att han drack.
Hur som helst slutade han komma till jobbet.
Jag fick se till att salongen gick runt, annars hade banken tagit den.
Jag var förste frisör nu.
Jag anställde en ny karl till den andra stolen.
Jag hade anställt den som pratat minst under intervjun-
-men han hade väl bara hållit tyst för att han var nervös.
När han väl fått platsen pratade han från det jag öppnade tills jag stängde.
Och han pratade nog för sig själv på vägen hem också.
När jag gick hem kändes det som om alla undvek att titta på mig.
Som om jag hade fått nån sjukdom.
Det här med Doris... lngen ville tala om det.
Det var som om jag var ett spöke som gick nerför gatan.
Och när jag kom hem nu...
...kändes huset så tomt.
Jag satt i huset...
...men det fanns ingen där.
Jag var ett spöke.
Jag såg ingen. lngen såg mig.
Jag var frisören.
KEMTVÄtt Framtidens våg
-Crane? -Det är jag.
Jag heter Diedrickson. Rättsläkare.
Jag bara tittade in för ett informellt samtal.
Låt mig bjuda på ett glas.
Whisky.
-Bara kaffe. -Vill du inte ha nåt starkare?
Kaffe, då.
Vi obducerar alla som dör i fångenskap.
Jag vet inte om du visste det. Det är rutin.
Man publicerar inga uppgifter såvida inget verkar skumt.
Men jag tror inte jag är förbjuden att berätta det här för dig.
Givetvis är jag inte heller tvingad att göra det. Jag vet inte, jag.
Men om jag var maken hade jag velat få höra det.
Höra vadå?
Jag är inte här för att öka på...
Tack.
Din fru var gravid.
l tredje månaden.
Nu vet du det.
Jag är ledsen.
Jag hoppas att jag gjorde rätt.
Min fru och jag hade inte haft sex på många år.
Det angår ju inte mig.
Jag beklagar.
Så var det med det.
Lycka till, Crane.
Doris och jag hade aldrig pratat mycket.
lnte nödvändigtvis nåt negativt...
Men det var lustigt. Nu ville jag prata, nu när alla var borta.
Jag var ensam med hemligheter jag inte ville ha.
Och jag hade ingen att berätta dem för.
Jag besökte en kvinna som lär få kontakt med de som ''vandrat över''.
Hon sa att de var kräsna med vilka de kommunicerade med.
lnte som de flesta på den här sidan.
Så man behövde en guide, nån som hade gåvan att kunna tala med själar.
Ge mig er hand.
Hon sa att min fru hittat en fridfull plats.
Att våra själar ännu var förenade. Hon hade aldrig slutat älska mig-
-även om hon gjort saker hon inte var stolt över.
Hon läste mig som en öppen bok.
Hon var en bluff, bara ännu en pratmakare.
Jag höll på att bli som Ann Nirdlinger, Big Daves fru.
Jag måste vända ryggen åt den gamla damen, åtslöjorna-
-åt spökena, åt de döda, innan de alla slukade mig.
-Ed, hur klarar du det känslomässigt? -Det går, Walter. Tack.
Jag blev förbaskat ledsen över det som hänt. En fruktansvärd händelse.
Birdy är där uppe. Jag sitter i ett rikssamtal.
Visst, Walter.
Hej, Birdy.
Hej, mr Crane.
Vi har inte sett er sen...
Vi har verkligen saknat er.
Birdy, jag har funderat en hel del.
Det är så mycket som har gått snett för mig.
Livet har gett mig många dåliga kort, eller så har jag inte spelat dem rätt.
Pappa tycker inte om att man röker här inne.
Förlåt.
lbland tar jag en när han är bortrest, men aldrig annars. Han känner doften.
-Visst, det är ju hans hus. -Det är vad han jämt säger till mig.
Hur som helst, det jag menar är att du är ung, ett barn faktiskt.
Du har hela livet framför dig.
Men det är inte för tidigt att skapa tillfällen för dig-
-innan allt bara spolas bort.
Jag antar det. Pappa säger också det. Jag är jätteflitig i skolan.
Det är bra. Men musiken, om du vill fortsätta med den...
Lektionerna för mrs Swan tar dig bara till en viss punkt.
Det finns en person i San Francisco och jag har hört mig för...
Alla säger att han är bäst.
Hans elever gör konsertkarriärer eller får plats i symfoniorkestrar.
Han heter Jacques...Carcanogues.
-Kanske fel uttal. Han är fransman. -En fransman!
Du har talang, det kan vem som helst se. Och han är bäst.
En elev med talang tar han sig an för nästan ingenting.
Du blir säkert antagen. Jag skulle kunna stå för kostnaden.
-Som jag sa är det rätt så billigt. -Men, mr Crane...
Jag måste. Jag kan inte bara se på, när fler saker går om intet.
Du är ung, du förstår inte.
Men jag har inte tänkt på karriär och sånt.
Jag vet att du inte har gjort det.
Men träffa honom som en tjänst till mig.
Vi har pratat. Han blev mer tillgänglig när jag sa hur begåvad du är.
Han har gått med på att träffa dig på lördag.
Han sa att kanske är du en diamant som bara behöver slipas.
-Hans ord. -Jag vet inte, mr Crane.
Träffa honom som en tjänst till mig.
-Är ni fadern? -Nej, jag är vän till familjen.
Jag är Carcanogues. - Du får vänta, min vän.
Vi talades väl vid i telefonen. Är ni speciellt intresserad av musik?
En musikälskare, alltså.
Jag ger mig inte ut för att vara expert.
-Hur gick det för henne? -Hon verkar vara mycket trevlig.
Hon spelar, monsieur, som en mycket trevlig flicka.
Urdåligt!
Trevlig flicka, men urdåligt.
-Jag förstår inte. -Det är inte så svårt att förstå.
-Hon spelar mycket...artigt. -Spelade hon fel?
Fel, nej... Det stod Ess-dur och hon spelade i Ess-dur.
Hon spelade rätt noter hela tiden.
Jag förstår inte. lnga fel! Hon är bara barnet. Jag trodde att ni lärde ut...
Just det kan jag inte lära ut. Jag kan inte lära henne att ha själen.
Ni förstår, monsieur...
Spela piano...handlar inte om fingrar. Vi gör det via fingrarna.
Men musiken, monsieur, den kommer inifrån.
Musiken börjar här.
Den kommer ut härigenom.
Och sen kanske...
Kanske kan den nå...ända hit.
-Som jag sa är jag ingen expert. -Lyssna då på mig för jag är expert.
Den här flickan är trevlig och hon har ett bra anslag.
Jag tror säkert att hon en dag kan bli-
-en mycket bra maskinskriverska.
Voilà.
-Jag var väl urdålig? -Det sa han inte.
Nej, men mer eller mindre.
Jag är ingen expert men det finns bättre lärare än den clownen.
Mer meriterade än den där jävla bluffen!
Det gör inget. Jag är inte intresserad av att ha musiken till yrke.
Jag vet inte om jag vill göra karriär. l så fall som veterinär.
-Veterinär? -Ja.
-Men jag uppskattar ert intresse. -Det var så lite.
Jag önskar att jag hade spelat bättre för det hade glatt er så.
-Vet ni vad ni är? -Vadå?
En entusiast.
Ja, kanske.
Jag uppskattar verkligen intresset ni visat.
-Birdy... -Jag ville bara göra er lycklig.
Det är okej. Jag vill göra det. Det är okej.
-Mr Crane, jag vill göra det! -Gör det inte! Låt bli, Birdy! !
Tiden saktar ner före en olycka, och jag hann tänka över vissa saker.
På vad en begravningsentreprenör en gång sa till mig.
Att ens hår fortsätter att växa, en tid i alla fall, sedan man dött.
Och sen slutar det.
Jag undrade vad det var som fick det att fortsätta växa.
Är det som en planta i jorden?
Vad försvinner ur jorden? Själen?
Och när inser håret att det är borta?
Hallå! Jag la märke till att ni ännu har grus på uppfartsvägen.
Ni måste väl fylla på vartannat år? När gruset börjar tunnas ut...
Vart tar det vägen? Man frågar sig...
Ja, det vet ni förstås. Ni plockar väl från gräsmattan för jämnan.
De förstör väl gräsklipparen. Och vilket jobb att sopa verandan!
-Det har aldrig besvärat mig. -Har ni reflekterat över asfalt?
Folk tror det är för offentligt bruk men vi har nu teknologin för alla.
För hemmabruk till konkurrenskraftiga priser.
Får jag visa specifikationerna? - God middag, frun.
Vad säljer ni?
Jag bara berättade för er man om asfalt, för er uppfartsväg...
Här är broschyren. Det är det moderna sättet att...
Försvinn!
Jösses!
Doris...
Säg ingenting, jag mår bra.
Crane! Mr Crane?
Är ni där?
Är ni vaken?
Han vaknar upp.
Kan ni prata? Herrarna här måste prata med er. Är ni vaken?
-Han är vaken, sätt igång. -Är du vaken? - Är han vaken?
Så fort du återfått medvetandet måste vi berätta att...
-Är han vid medvetande? -ögonen är öppna.
Du ska gripas. Så fort läkaren tillåter, måste vi flytta dig.
-Fattar han? Vi skulle berätta det. -Är du vid medvetande?
-Vi tar dig till fängelsesjukhuset. -Du grips för mord.
Birdy...
Va? - Vad sa han?
Birdy...flickan. Flickan är utom fara. Hon bröt clavicula.
Det är nyckelbenet, Crane. Det är brutet, fast hon mår bra.
Så han fattar att han är gripen för mord?
Big Dave...
Va? Vad sa han?
Han sa okej. Var det vad han sa?
Du grips för mordet på Creighton Tolliver.
Förstår du det? - Förstår han?
Bögen...
En unge som dök i ett vattenhål hade hittat hans bil.
De hissade upp den och såg att han blivit slagen, precis som Big Dave sa.
Slagen till döds.
l hans väska låg partnerskaps- papperna som jag hade skrivit på-
-där det framgick att jag hade gett honom 10 000 dollar.
För åklagaren föll plötsligt pusselbitarna på plats.
Jag hade fått Doris att stjäla pengarna, bögen hade stuckit upp-
-och jag måste döda honom för att sopa igen spåren.
Jag var illa ute.
Jag anlitade Freddy Riedenschneider och skrev över huset på honom.
Han var inte så billig, men han tyckte att han var skyldig mig nåt sen sist.
''lcke skyldig'', herr ordförande.
Jag försökte berätta hela historien men Riedenschneider hindrade mig.
Den kunde inte användas, jag skulle hamna i stolen för mord på Big Dave.
Rättegång på måndag om en vecka.
Han sa att jag kunde vara lugn, att han skulle komma på nåt.
Jag fick dygnet-runt-bevakning-
-så att jag inte kunde lura rättvisan som min fru hade gjort.
Men för juryn framställdes hon som ett helgon. Planen hade varit min.
Jag hade tvingat Doris att delta i mina brott.
Han malde på om hur jag utnyttjat Doris och sen låtit henne få skulden.
Allt det där smärtade, för en del av det låg så nära sanningen.
Sen var det Riedenschneiders tur.
Ärade jurymedlemmar, invånare i Santa Rosa.
Vi hörde just en hemsk beskrivning av en verkligt föraktlig man.
Jag måste erkänna att han var bra. Han kastade sand i deras ögon.
Han pratade om hur jag hade förlorat min plats i universum.
Att jag var för alldaglig för att kunna vara en smart brottsling.
Att det fanns nåt större på gång som ännu inte hade avslöjats.
Han slängde in gamla sanningar han inte hunnit ta upp för Doris sak.
Han sa åt dem att se på mig, ingående...
Att ju mer de tittade, desto mindre skulle det vara möjligt.
Att jag inte var nån som kunde döda. Att jag var frisören, för Guds skull.
Jag var precis som de, en vanlig man.
Skyldig för att leva i en värld jag inte platsade i.
Skyldig för att ha velat satsa på kemtvätt, visst, men ingen mördare.
...ännu mer är det frisörens dilemma, för han är en modern man.
Han sa att jag var en modern man.
Att rösta för fällande dom var som att lägga snaran runt sin egen hals.
Han sa åt dem att inte se på fakta utan på betydelsen av dem.
Sen sa han att fakta inte hade nån betydelse.
Det var ett rätt bra anförande tills Franky avbröt det.
Vad för slags man är du? Vad för slags man är du?
Jag yrkar på ogiltigförklarad rättegång, herr ordförande.
Han fick sin ogiltigförklarade rättegång, men pengarna var slut.
Det fanns inget mer att inteckna. Riedenschneider åkte hem.
Rätten utsåg Lloyd Garroway som lät juryn bestämma.
Herr ordförande...
Vi förklarar honom skyldig med förmildrande omständigheter.
Det var min enda chans, sa han.
Det betydde väl att jag aldrig hade nån.
Han köpte varken snacket om den moderne mannen, osäkerhetssnacket...
Och inte heller nåt om barmhärtighetssnacket.
Nej, han följde regelboken.
Och enligt den skulle jag få stolen.
Så här sitter jag. Först visste jag inte hur jag hamnade här.
Jag visste vad som hänt och det har jag berättat för er - steg för steg...
Men jag såg inget mönster.
Nu när slutet är nära är jag glad att en tidskrift betalade för min historia.
Att skriva om det hjälpte mig att reda ut det hela.
Jag får fem cent per ord, ursäkta om jag ibland sagt mer än ni ville höra.
Men nu verkar alla lösa trådar ha bundits samman.
Det lustiga med att försvinna så är att man vet vilket datum man ska dö.
Och Men's Magazine ville att jag skulle berätta hur det kändes.
Ja, det är som att glida bort från labyrinten.
l den är man bekymmerslös, svänger där man tror man ska svänga-
-och kommer till återvändsgränder, en efter en.
Men man får distans till det och alla svängar och vindlingar-
-blir formerna av ens liv.
Det är svårt att förklara.
Men att se helheten ger viss frid.
Men's Magazine frågade också om jag ångrade mig.
Ja, jag antar att jag är ledsen över att ha åsamkat andra smärta.
Men jag ångrar ingenting. lnget alls.
Förr ångrade jag att jag blivit frisör.
Jag vet inte vart jag förs.
Jag vet inte vad jag kommer att hitta bortom jorden och himlen.
Men jag är inte rädd för att ge mig av.
Kanske är det jag inte förstår tydligare där-
-som när dimman blåser bort...
Kanske Doris är där.
Och kanske att jag där kan berätta för henne.
Alla de saker...
...det inte finns ord för här.